Vänner är som bilar.
Ahaa nu förstår jag. En viss vän har börjat umgås med en vän hon lärde känna genom mig.. så då är det ju bara att dumpa mig alltså.. då var jag inte nånting att ha längre!?
Blir så jävla besviken, igen.. Som om man inte räknas längre för att man är singel och inte har en pojkvän att ta med på parmiddag? Kan man inte vara vänner fortfarande fast ens liv förändras? Tess har både kille(ar) (ha ha) och barn, hon tar sig tid ändå att umgås med vännerna, för att ta ett bra exempel. Så borde det vara och förbli.
Jag förstår verkligen från början att om man är nykär att man kanske blir väldigt osocial ett tag, oftast blir det nog så för alla, och visst skulle jag också önska att jag hade nån att dela livet med, men jag skulle inte välja bort mina vänner för det. Det finns inte på kartan. För skiter det sig mellan mig och min kille, då jag finner honom, då finns inte mina vänner kvar heller om jag bara skiter i dom.
Man kan inte bara sitta och vänta och aldrig få något tillbaka. Jag funkar inte så iaf och jag har visat att jag inte orkar längre. Jag orkar inte bry mig om er som inte bryr er om mig längre. Varför skulle jag? Men jag kan inte heller bara gå, jag måste poängtera och tala om vad jag känner för att jag tycker det är ärligast att göra så och inte bara sticka huvudet i sanden och låta allt rinna iväg. Sånt kallar jag fegt.
Usch och fy.
Nä fram för Anna, Jenny, Ola, Tess, Mary och Cindy + alla vänner i östersund som jag inte träffar ofta men som jag vet att jag alltid kan höra av mig till i nöd och lust.. Sandra, Agneta G ( och nej jag har inte glömt dig Agneta J ;-) du finns där du med.) och Linda.
Och Sara, min Sara Norling. Vi har inte träffats på 3 år men jag vet att hon är min vän ändå. Sånt känner man bara. Hon bor utanför London och vi mailar då och då. Får hoppas vi kan ses snart. Det är delvis mitt fel för jag har sagt hundra gånger att jag snart kommer till London. Nu ska jag ju åka till rhodos själv så då kan jag lätt flyga till London själv också när jag "lärt" mig och vågat flyga själv..och träffa Sara, kanske i höst.
Men Linda, Min Linda- Du är bäst, av alla!
Apropå vänner man uppskattar mycket så ska man visa det också. Jag ska skriva ett brev till Linda. Hon vet redan att hon betyder otroligt mycket för mig och jag messade henne senast inatt och sa att jag älskar henne, men jag ska berätta för henne hur mycket jag känner, och jag vet att hon kommer uppskatta det precis som jag uppskattar varje gång hon talar om för mig hur mycket jag betyder.
Man har många kompisar, bekanta, men få riktigt nära vänner, och så ska det väl vara. Det är verkligen inte alla som vet allting om en och ändå tycker om en.
Eftersom jag gillar fina bilar kom jag just på ett nytt ordspråk..haha..
Vänner är som bilar.. Dom fina kör man in i garaget, dom andra kör man bara iväg..
Rätt hyfsad om jag får säga det själv ;-)
Blir så jävla besviken, igen.. Som om man inte räknas längre för att man är singel och inte har en pojkvän att ta med på parmiddag? Kan man inte vara vänner fortfarande fast ens liv förändras? Tess har både kille(ar) (ha ha) och barn, hon tar sig tid ändå att umgås med vännerna, för att ta ett bra exempel. Så borde det vara och förbli.
Jag förstår verkligen från början att om man är nykär att man kanske blir väldigt osocial ett tag, oftast blir det nog så för alla, och visst skulle jag också önska att jag hade nån att dela livet med, men jag skulle inte välja bort mina vänner för det. Det finns inte på kartan. För skiter det sig mellan mig och min kille, då jag finner honom, då finns inte mina vänner kvar heller om jag bara skiter i dom.
Man kan inte bara sitta och vänta och aldrig få något tillbaka. Jag funkar inte så iaf och jag har visat att jag inte orkar längre. Jag orkar inte bry mig om er som inte bryr er om mig längre. Varför skulle jag? Men jag kan inte heller bara gå, jag måste poängtera och tala om vad jag känner för att jag tycker det är ärligast att göra så och inte bara sticka huvudet i sanden och låta allt rinna iväg. Sånt kallar jag fegt.
Usch och fy.
Nä fram för Anna, Jenny, Ola, Tess, Mary och Cindy + alla vänner i östersund som jag inte träffar ofta men som jag vet att jag alltid kan höra av mig till i nöd och lust.. Sandra, Agneta G ( och nej jag har inte glömt dig Agneta J ;-) du finns där du med.) och Linda.
Och Sara, min Sara Norling. Vi har inte träffats på 3 år men jag vet att hon är min vän ändå. Sånt känner man bara. Hon bor utanför London och vi mailar då och då. Får hoppas vi kan ses snart. Det är delvis mitt fel för jag har sagt hundra gånger att jag snart kommer till London. Nu ska jag ju åka till rhodos själv så då kan jag lätt flyga till London själv också när jag "lärt" mig och vågat flyga själv..och träffa Sara, kanske i höst.
Men Linda, Min Linda- Du är bäst, av alla!
Apropå vänner man uppskattar mycket så ska man visa det också. Jag ska skriva ett brev till Linda. Hon vet redan att hon betyder otroligt mycket för mig och jag messade henne senast inatt och sa att jag älskar henne, men jag ska berätta för henne hur mycket jag känner, och jag vet att hon kommer uppskatta det precis som jag uppskattar varje gång hon talar om för mig hur mycket jag betyder.
Man har många kompisar, bekanta, men få riktigt nära vänner, och så ska det väl vara. Det är verkligen inte alla som vet allting om en och ändå tycker om en.
Eftersom jag gillar fina bilar kom jag just på ett nytt ordspråk..haha..
![Cars Images : 190549](http://media.bigoo.ws/content/image/cars/cars_1.jpg)
Rätt hyfsad om jag får säga det själv ;-)
Kommentarer
Trackback